1.4
Класифікація легкових автомобілів
Як вже зазначалося, світове
автомобілебудування сконцентроване у трьох регіонах – Західній Європі,
Північній Америці та Японії, де виробляється понад 90% продукції і кожний з них
має свої критерії поділу величезної кількості моделей та модифікацій на
однорідні групи. Натомість у Європі дотепер не існує офіційно затверджених
класифікаційних параметрів, які ділили б легкові автомобілі на споріднені
класи, хоча деякі фірми (RENAULT, VOLKSWAGEN) і запровадили внутрішні
класифікації, а MERCEDES-BENZ заклав класи дослівно у назви своїх моделей (А-klasse, В-klasse, C-klasse і так далі).
Не зважаючи на це,
автовиробниками, маркетинговими службами, спеціалізованими ЗМІ визнається
класифікація, що враховує габаритні розміри і частково призначення автомобілів.
Вона проста, але досить ефективна, оскільки розміри і тип кузова авто чи не
найкраще визначають його вартість та призначення.
Як головний класифікатор
використовуються габаритні довжина і менше – ширина кузова. Ідея оцінки
очевидна: чим автомобіль більший, тим він місткіший і дорожчий за рівних інших
умов. Додаткові показники: тип кузова та його призначення – пов’язані вже з
певними функціональними ознаками. У таблиці 1.3 показана європейська
класифікація легкових автомобілів з урахуванням тенденції останніх років, а
саме постійне зростання їх габаритних розмірів.
Класифікація легкових автомобілів
традиційної конструкції базується на кузовах найпоширеніших типів, до яких
відносяться чотиридверні седани і три-, п’ятидверні хетчбеки. Різноманітні універсали, зазвичай, відповідають розмірам седанів,
а якщо і дещо перевищують останні, то їх відносять до класів, визначених
базовими моделями.
Таким чином, усі легковики, які
продаються на європейському ринку, діляться умовно на дев’ять основних груп,
шість з яких означують розмірні класи, а
три – поділяють авто за
призначенням. Класи встановлені для
звичайних автомобілів масового попиту (седан, хетчбек,
універсал), призначених для руху дорогами загального користування, і
позначаються літерами латинського алфавіту: A, B, C, D, E i F.
Класифікація може бути розширеною за
рахунок поділу класів на підкласи (наприклад, клас “С” ділиться на підкласи
“С1” і “С2”) або дещо видозміненою. Інші легковики: позадорожники
і кросовери, мінівени, і
спортивні – розрізняються між собою типом кузова, а особливо специфікою
експлуатації, тому об’єднані у три групи, яким також присвоєні латинські
літери, відповідно, J, M i K.
На відміну від Західної Європи, для
легкових автомобілів США існує офіційна класифікація, прийнята Агентством по
захисту навколишнього середовища (ЕРА). Її суть полягає у тому, що автомобілі
поділяються на п’ять класів за такою конструкційною ознакою як корисна місткість
пасажирського салону і багажного відсіку. Остання визначається за спеціальною
методикою і враховує внутрішні розміри пасажирського салону з двома рядами
сидінь та об’єм багажника. Необхідно також зазначити, що у США позадорожники і мінівени не
вважаються легковими автомобілями і разом з пікапами належать до легких
вантажівок.
Таблиця 1.3 – Європейська класифікація легкових автомобілів
Назва класу, групи |
Позначення класу, групи |
Габаритні розміри автомобіля, м |
Марка, модель |
|
довжина |
ширина |
|||
Особливо малий клас |
A |
до 3,7 |
до 1,60 |
Kia Picanto; Fiat Panda; Hyundai i10; Mini; Smart; Citroen C1;
Renault Twingo |
Малий клас |
B |
3,7…4,3 |
до 1,70 |
Toyota Yaris; Peugeot 208; Renault Clio; Kia Rio; |
Середній клас |
C |
4,2…4,5 |
1,70…1,80 |
Audi A3; Peugeot
308; Volkswagen Golf |
Великий клас |
D |
4,5…4,8 |
1,70…1,80 |
Mazda 6; Audi A4; Mercedes-Benz C-klasse |
Бізнес-клас |
E |
4,8…5,0 |
більше 1,80 |
Audi A6; BMW 5-er; Mercedes-Benz E-klasse; Skoda Superb; Toyota Camry |
Вищий |
F |
більше 5,0 |
більше 1,80 |
Audi A8; BMW 7-er; Mercedes-Benz S-klasse |
Позадорожники і кросовери |
J |
– |
– |
Mitsubishi Pajero; BMW X5; Range Rover |
Мінівени |
M |
– |
– |
Renault Scenic; Opel Zafira; Volkswagen Sharan |
Спортивні |
S |
– |
– |
Nissan 370Z; Audi
TT Coupe; Porsche 911 Carrera;
Citroen DS3 Cabrio |
У таблиці 1.4 наведена класифікація
легкових автомобілів, прийнята у США, а також приклади її застосування. Субкомпактні і компактні американські легковики приблизно
відповідають європейським класам “В”, “С”, “D” і “Е”, натомість повнорозмірні автомобілі в Європі менш популярні.
Таблиця 1.4 – Класифікація легкових автомобілів у США
Назва класу |
Місткість, м3 |
Моделі США |
Мінікомпактний |
менше 2,40 |
Scion xA |
Субкомпактний |
2,40…2,83 |
Ford Focus; Chevrolet Aveo; Dodge Caliber |
Компактний |
2,83…3,10 |
Saturn Ion; Dodge Stratus; Ford Fusion |
Середньорозмірний |
3,10…3,40 |
Buick La Crosse; Cadillac CTS |
Повнорозмірний |
більше 3,40 |
Cadillac DTS; Lincoln
Town Car; Dodge Magnum |
В Японії, згідно з законом
про дорожній транспорт, всі легкові автомобілі поділяються на три групи
(”міні”, малі і стандартні) залежно від габаритних розмірів і робочого об’єму
циліндрів двигуна. Автомобілі “міні” (Mini) повинні
мати габарити (довжина×ширина×висота) не
більше ніж 3,4×1,48×2,0м і двигуни робочим об’ємом не вище 660 см3.
До стандартних (Standart) моделей відносяться
легковики з габаритами, які перевищують розміри 4,7×1,7×2,0 м і
двигунами з робочим об’ємом більше 2000 см3. Малі (Small) авто за своїми класифікаційними ознаками знаходяться
між Mini і Standart; їх
довжина від 3,4 до 4,7 м, ширина від 1,48 до 1,7 м і висота до 2,0м.
Японські автомобілі
відрізняються різноманітністю навіть у границях, досить обмеженого за своїми
можливостями, класу Mini – тотожного європейському
класу “А”. Тут, як власне і в малому та стандартному класах, можна побачити
автомобілі будь-якого типу – від двохмісного
спортивного кабріолета до повноприводного позадорожника чи мінівена.